Domnul Benedict și Numărul Doi au dispărut.
- Ne-a răpit. - Vrea să fiu aici.
Ne aduce fericire. E periculos.
- Sebastian? - Sebastian?
Clipește dacă ne auzi.
Dacă aș avea mai mult timp cu el,
chiar cred că l-aș face să mă asculte.
Trebuie să alertăm autoritățile.
De ce pare că suntem în coborâre?
Avem o mică problemă cu dezumflarea.
Suntem pasageri clandestini. Să găsim următorul indiciu.
Ne va spune unde să mergem când ajungem la Lisabona.
„Uită-te la stele. Ia-ți zborul către soare.”
- E o constelație. - E pasărea lui Apollo.
Gara din Lisabona e Sfântul Apollo.
Trebuia să-mi dau seama că nu sunt jucători de polo pe apă.
Sunt sub acoperire. Lucrează pentru Curtain.
Patru copii, călătorind singuri într-o țară străină.
S-au dovedit a fi singurii mei adversari.
Tratați-i fără milă.
Oamenii gri al lui Curtain.
- Intrați! - Plecați acum, vă rog!
Mașina 15.
În drum spre St. Apollo, cu patru puști americani împuțiți.
Știi că vorbesc portugheză, nu?
Nu, vorbești prost portugheza. Foarte rău.
Are dreptate. Accentul tău insultă națiunea.
Ascult-o pe fată.
Nici urmă de oamenii gri ai lui Curtain. Nu înțeleg.
Credeam că a trimis echipa de polo după noi.
De ce ar trimite un om o echipă de sport după voi?
E Curtain.
Probabil că ne urmăresc mai multe echipe.
Exact. I-a răpit pe domnul Benedict și pe Numărul Doi, iar acum ne urmărește pe noi.
Pariez că Curtain plănuiește asta de când am distrus Șoptitorul.
- Răzbunarea e mai bună rece. - De acord.
- Dacă-i lăsăm pe cei gri să ne prindă? - Ce?
Ai înnebunit?
Cel mai probabil ne vor duce înapoi
unde sunt ținuți domnul Benedict și Numărul Doi.
Aceiași gri care au încercat să mă spele pe creier?
Are dreptate.
Atunci va trebui să fim mai atenți ca niciodată.
Dar, dacă rămânem împreună, chiar cred că putem păcăli pe oricine.
Discutabil.
Nu e politicos să asculți.
Scuză-mă, nu vorbesc engleza.
- Haide, haide! - Hei!
932 de escudo.
Da.
Drumul a durat doar zece minute. Nu se poate să fie așa mult.
Mama a calibrat aparatul.
E foarte bătrână și slăbită, dar insistă să muncească.
Precizia e cea mai mare mândrie a ei.
„Exact până la centimetru”, zice.
Dar poate e doar o escroacă de rând? O mincinoasă.
- Mama mea. - Nu, nu.
- Sunt sigur că aparatul e bun. - Bine.
Nouă sute treizeci și două de escudo. Repede!
Magazinul de sendvișuri de aici nu mai are bifana la ora 16:00.
Nu avem decât 98 de escudo.
98 de escudo.
Poliția!
MISTERIOASA SOCIETATE BENEDICT
BAZAT PE ROMANUL „MISTERIOASA SOCIETATE BENEDICT”
DE TRENTON LEE STEWART
Stai! Nu trebuie să vorbești cu poliția.
Te putem plăti în active nelichidate.
E în regulă, domnule polițist.
Vrei o picătură de clemă făurită?
E o piesă extrem de scumpă de…
- Nu strâng. - Bine.
Ce zici de acest raportor vechi unic,
- …făcut în Olanda? - Nu.
- Unghieră? - Nu.
Pană de piele?
Ocheanul meu nemțesc cu optică modificată.
Nu pot renunța la el.
Iau toată găleata.
Nu se poate.
Pot împacheta două sau trei lucruri.
- Găleata sau poliția? - Dar…
- Stai! - Poliția!
- Domnule vă rog! - Gata!
Poftim. Face mai mult decât datoria.
S-a făcut. Acum pleacă de aici.
Ține minte fața asta. O vei vedea din nou.
- Nu văd niciun gri, tu vezi? - Sper că am scăpat de ei.
Haide.
Mersi că ai renunțat la colier.
- Eram foarte… - Nu iefteni momentul.
POȘTA DIN PORTUGALIA
Atenție, înștiințare publică. Doamna Grizzi Laura…
Ținând cont de mărime și de croiala cheii,
cred că e de la vestiarul public din gară.
El e Sherlock Holmes.
Suntem trimiși la o gară. Cu o cheie. Normal că e un dulap.
Kate putea să-și dea seama.
Ce? Eu doar stau aici și-mi văd de treaba mea.
Nu știu. Mi-e foame.
Bine. Să găsim vestiarul și apoi luăm ceva de mâncare.
Constance, ce s-a întâmplat?
- Trebuie să ne grăbim. - Despre ce vorbești?
- Vezi ceva? - Trebuie să-l găsești pe domnul Benedict.
Ceva nu e în regulă.
Nathaniel! Nathaniel, a fost genial. Genial!
- Ți-a plăcut emisiunea. - Foarte mult.
Și deschide ceva. Nu m-am simțit niciodată mai bine.
Ești un vizionar.
Măi să fie!
Aș minți dacă aș spune că n-am mai auzit asta.
Medaliile pentru știință, copertele revistelor,
doctoratul onorific, granturile de geniu, onoarea.
E mult prestigiu.
Tribut în bani, dar nu înseamnă nimic.
Sunt praf în vânt.
Cuvântul tău.
E ceva.
Sunt mândru de tine.
Și aproape bizar de fericit.
Da. Fericit.
Știam că dacă mi-ai da o șansă, ai vedea valoarea a ceea ce fac.
- Nu suntem făcuți să trăim în opoziție. - Nu. Nu, nu, nu.
Împreună putem face lucruri și mai uimitoare.
Părți mai mari ca întregul.
Demonstrația cu vulcanul de la orfelinat.
- Îți amintești? - Tiocianatul cu mercur.
Reacția intumentului, asta a fost viziunea ta.
Dar n-a funcționat până n-ai rezolvat proiectul canalului central.
Norul acela incredibil de fum și cenușă!
Am tușit o săptămână după aceea.
O cantitate uriașă.
Cum spuneam noi, „Niciun preț nu e prea mare…”
„…pentru a plăti descoperirea.”
Mă bucur că sunt din nou cu tine, Nathaniel.
Așa e.
Dar mă sâcâie ceva.
Da, asociatul tău. Numărul Doi.
Se pare că o asculți
și nu mi se pare prea veselă.
Crezi că ar putea fi convinsă de intențiile noastre nobile?
La cum mă simt acum, orice pare posibil.
Minunat!
PLĂCINTE ȘI PATEURI
POȘTA, POLIȚIA, SPITALUL
- Milligan! Bagajele noastre au dispărut. - N-ai de unde să știi.
Vreau să găsesc hanoracul norocos al lui Kate.
Poate ar fi mai bine să găsim un mijloc de transport spre Lisabona.
M-am săturat să fiu părinte.
Gecile pot fi cumpărate. Acum avem nevoie de o mașină.
Cu cât suntem în urma copiilor?
Nu vrei să știi. Ceea ce mă duce la ceva mai delicat.
- Doamna Perumal. - Da. Eu, ce?
- Unde e? - Nu știu.
Dar știu că viteza e prioritatea noastră acum.
Am cel mai mare respect pentru profesori,
dar poate nu de priceperea ei avem nevoie acum.
Nu știu. Mi-a dat niște sfaturi înțelepte despre dirijabil.
Despre căutare și salvare?
Cu asta ne ocupăm.
Cunoaștem nava. Ne mișcăm mai repede fără ea.
Și, cel mai important,
n-o punem într-o situație periculoasă,
unde nu e pregătită s-o facă.
Ce părere ai?
Am împrumutat-o de la ferma de acolo.
- Ai furat-o. - Ți-am lăsat compensații consistente.
Dublu valoarea mașinii, plus ceva în plus pentru deranj.
Și un bilet de mulțumire. Scris cu grijă.
Frumos, dacă-mi permiteți.
Și am făcut această busolă.
E ușor să magnetizezi un ac de cusut.
Îl pui în borcanul cu gem și gata.
E stabilit drumul cel mai scurt spre Lisabona.
E la 145 km spre sud, adică în direcția aia.
- Sunt impresionată. - Nu are cheie.
- Ai pornit-o cu fire? - Sunt lucruri pe care nu le știi de mine.
Să mergem!
VESTIARE
Atenție, anunț public!
ABONAMENT SĂPTĂMÂNAL - UZ NELIMITAT
Patru abonamente feroviare nelimitate oriunde în Europa.
Deci vrea să mergem oriunde?
„Bravo, prieteni! Sunteți pe drumul cel bun.
Acum trebuie să urcați în trenul cel bun.” Semnat, domnul Benedict.
„Ca o mașină de curse sau un tren, una a mers cu spatele, dar a rămas la fel.
Constance are cadoul, deci nu trebuie să împrumutăm sau să jefuim.
Doar ochiul va face treaba.”
„Cercetați. E nevoie de investigații suplimentare.
Prin prietenie, societatea voastră vede următoarea destinație.”
Rimele sunt un plasture pentru fraieri.
- Ca Poe? Frost? Dickinson? - Niște fraieri.
Scrie că Constance are darul.
Am multe daruri.
Poate domnul Benedict se referă la darul clarviziunii al lui Constance.
Da. „Doar ochiul” ar putea însemna că Constance și-a folosit al treilea ochi.
Așa își numeau ghicitorii de la circ puterile paranormale.
- Nu știu. - Chiar credem că domnul Benedict
ar vrea să ne bazăm pe ceva atât de neștiințific, precum o putere intuitivă?
Domnul Benedict locuiește de ceva vreme cu Constance,
- …așa că poate știe cât de mult… - Știu ce cadou e.
Mulți ani trăiască
- Pune-ți o dorință. - Îmi doresc să scap de comenzi inutile.
Poftim.
- Frumos. - Vrea toată lumea?
Da. Da. Te rog!
Ciocolată.
De ce nu folosești asta?
Vom fi în Europa de ziua ta.
Va fi greu să-l întrec, dar îmi plac provocările.
- Mergem? - Desigur.
Constance, mă întrebam, în ziua în care te-ai născut,
ai fost vreodată curioasă să afli despre acea zi?
Despre originile tale, despre oamenii și locurile
- …de care erai prea mică să-ți amintești? - Sunt bine.
- Bine? - Da.
Am un pat, cărți, mâncare, oameni, un partener de șah adecvat.
Asta e casa mea. Sunt bine.
Un punct de vedere pertinent.
Dar dacă ești vreodată curioasă, te pot ajuta, da?
Era să uit. Am un cadou pentru ziua ta.
Poftim.
E cam urât.
Poate o să-ți placă.
De ce nu ne-ai spus că e de la domnul Benedict?
Constance, nu trebuia să i-l dai.
Puteam găsi o altă cale să ieșim din situația aia.
Ai sacrificat-o. Pentru găleata mea.
Kate va fi distrusă fără găleata ei.
Nu vreau să adun cioburile.
Tu și Sticky aveți grijă de cei gri.
Reynie, am nevoie de ajutorul tău. Urmează-mă!
Îți recuperăm medalionul.
Doctorul Curtain are nevoie de mine, deci sper că e important.
Deja am prea multe pe cap.
Nu am deranja decât dacă ar fi urgent.
- Îngrijorător. - Sebastian, ce cauți aici?
- De ce i-ai închis pe Sebastian și pe… - Paula?
- Uită-te mai bine.
- Nu vor să vorbească. - Nici măcar nu clipesc.
L-am găsit așa ieri, în pădure.
Și pe Paula azi-dimineață, în livadă.
N-am vrut să alarmăm pe nimeni, așa că i-am adus aici.
Nu văd care e problema.
E clar că fac un fel de meditație profundă.
- Sau. - Vrei să spui că sistemul revoluționar
al doctorului Curtain are ceva de-a face cu asta?
Au fost printre primii care l-au adoptat pe doctor Curtain.
- Obișnuiți cu metodele. - Atunci, te rog.
Du-te și spune-i.
- Nu e de competența noastră. - Acum e binedispus?
Exact. N-o să-i spună nimeni.
Doctor Curtain e într-o misiune și eu,
custodele acelei misiuni.
N-o să-i întrerupem munca importantă și
n-o să-i ocupăm spațiul cerebral prețios
pentru o boală fără legătură.
Găsește-le un doctor.
Sunt sigur că se poate rezolva.
- Ne ocupăm. - Doar ce e mai bun.
Bine.
De fiecare dată. O roșie nedorită.
E chiar acolo.
Fă schimb cu el. Ai zis c-o faci. Mi-ai promis.
N-o s-o facă. Nu contează.
- Mi-ai promis. - N-o să afle.
- Haide. - Nu e corect.
Bună ziua, domnule. Am venit cu taxiul tău? De la docuri?
Îmi amintesc. S-a întâmplat recent.
Voiam să-ți mulțumesc din nou pentru călătoria elegantă cu taxiul.
- „Elegantă”? - Apreciez eficiența.
Ești un mic inginer.
N-ai un tren de prins?
Nu. Kate, tu faci asta.
Domnule, încerc să fiu un om mai bun.
- Cui îi pasă? - Nu sunt mândră de comportamentul meu.
Vreau să îndrept lucrurile.
- Spune-o. - Lasă-mă o secundă.
- Medalionul. - Înțelegerea e înțelegere.
Exact, dar când o parte îi spune ceva fals celeilalte părți,
nu e corect.
- Despre ce vorbești? - Medalionul nu valorează nimic.
E un fals. Are doar valoare sentimentală.
Și dacă e să fiu sinceră, ceea ce încerc din greu să fiu acum,
în acest moment, nu prea e așa.
- Te-am escrocat. - Nu, e un truc.
- Grozav. - Unde te duci?
Conștiința mea e curată. Mulțumesc.
- Nu pot spune nimic acum. - Oprește-te.
Dă-mi găleata sau chemăm iar poliția.
Nu pot face asta.
Tranzacția e făcută legal, dar îți dau ceva mai bun la schimb.
Vreau doar să îndrept lucrurile.
Stai. Care e prima?
- Asta? - Cea pe care o pui la loc.
Credeam că vrei să înveți o lecție de sinceritate.
Victorie.
- Bună stratagemă, partenere. - Să ne dăm seama cum s-o folosim, repede.
Trenul ar putea pleca în orice clipă.
Susțineți că doctor L.D. Curtain, acel L.D. Curtain,
v-a răpit și v-a ținut cu forța?
Într-adevăr. Departe de stradă, în incinta lui.
Și încă îl ține prizonier pe fratele său geamăn, Nicholas Benedict.
Ne poți duce la locația lui?
Da. Știu că pot.
- Bine. - Bine.
Pentru că sunt mulți jandarmi aici
- …care ar vrea să-i strângă mâna. - Ce?
Pari sinceră și sinceră într-un mod pe care-l întâlnesc rar,
- …dar afirmația ta e absurdă. - Pângărești un om bun.
Unul dintre cei mai buni.
Un om dedicat fericirii celorlalți.
Nu știi cine e cu adevărat sau de ce e capabil.
Ne-a ridicat din cenușă!
El a creat cenușa!
El a creat-o.
În sfârșit, cineva e la volan și tot ce poți face e să refuzi.
Pari o persoană care, sincer,
ar beneficia de timp în programul doctorului Curtain.
Obligată sau nu.
POLIȚIA
REVOLUȚIA FERICIRII DE DR. L.D. CURTAIN
Știi ce? Probabil că ai dreptate.
- Pe curând! - Desigur.
Haide, Rhonda! Răspunde, răspunde.
Care e problema? De ce ne-am oprit?
Nu mai avem benzină.
E un sat în față.
Mult în față.
Mă întorc imediat.
O cizmă?
Deci ai furat benzina.
Ți-am lăsat compensații mari și un bilet de mulțumire.
Are cineva gumă?
„Cercetați-vă.
E nevoie de investigații.
Prin prietenie, societatea voastră vede următoarea destinație.”
- Hmm. - Ce „hmm”?
Nu văd nimic.
Nu te uita la el. Uită-te în ea. Cum scrie.
O lentilă.
E o lume întreagă aici.
Germania?
E Germania.
Da, trenul spre Germania. Să mergem!
Hamburg e în Germania.
Frankfurt, Berlin, Baden Baden, München, Mannheim.
Trebuie mai multe informații.
Și repede. Oamenii lui Curtain apar dintr-o clipă în alta.
Aș vrea o chitanță, vă rog.
Ce se întâmplă?
Bună! Unde ai fost?
Îți place să fii singur?
Încep cu vestea bună. Am găsit o cale de ieșire.
Docul de încărcare. Camionul de plăcinte. Satul.
La 20 de kilometri distanță, după ceasul meu interior.
Fratele meu are camion cu plăcinte? Ai furat camionul?
Am folosit un camion de plăcinte.
Asta e. Care e vestea proastă?
Sunt sigură că ține de perspectivă.
Când m-am dus la poliție, nu m-a crezut nimeni.
Toți sunt în cultul Cortinei.
Am încercat să sun la vilă, dar n-a răspuns nimeni.
Probabil că sunt în drum spre noi, dar cum?
Am sunat familia din Luxemburg. Desigur, n-au răspuns.
Apoi am sunat la Interpol și au fost nepoliticoși cu mine.
Adevărul e că suntem pe cont propriu,
ceea ce înseamnă că depinde de noi să-l dăm pe Curtain jos.
Da.
De ce zâmbești?
Păi, de ce n-aș zâmbi?
Mă gândesc că poate toate astea sunt o alegere.
Și, desigur, situația actuală.
Răpire. Statut, răpire?
Nu, dorința noastră de a învăța din asta.
Să ne extindem.
- Nu. - Ce?
Curtain ți-a făcut-o.
Dacă te referi la descoperirea fratelui meu,
la împlinirea neurobehaviorală, atunci da.
Nu.
Știu la ce te gândești.
Dar te asigur că această
bucurie incredibilă
nu-mi va influența capacitatea de a face ce trebuie.
Aici trebuie să rămânem. Să aflăm mai multe.
Să înțeleg asta. Asta!
Aici.
Nu știu ce să-ți spun.
Nu sunt semne de suferință fizică,
nici indusă chimic, nici catatonică în sine.
Pupilele reacționează normal, fără leziuni cerebrale,
hemoragii sau traume interne.
N-am mai văzut așa ceva.
Trebuie să existe medicamente pentru ei.
Poate o formă de electroterapie?
Frumoasă izbitură.
Domnule, sunt doctor. Nu.
Nu există un motiv convențional pentru acest post liber.
Încă unul?
- Încă unul. - Încă unul.
„Ca un vagon de curse sau un tren,
unul a mers în marșarier, dar a rămas la fel.”
- Domnul Benedict e obsedat de cuvinte. - Așa e.
Dar cuvintele?
Nu ceea ce reprezintă, ci ceea ce sunt.
- Kate, ai un pix? - Dacă am un pix?
Fiecare indiciu are câteva
cuvinte care sunt la fel de orientate înainte ca înapoi.
„mașină fr curse”, „face”, „împrumută sau jefuiește”, „ochi”.
„invers, dar a rămas la fel”.
- Sunt palindromuri. - Palindrom, Germania. Îmbarcarea!
Destinația noastră trebuie să fie un oraș din Germania, cu numele de palindrom.
Și știu sigur că există doar șapte locuri în Germania
cu nume palindrom.
Patru sunt prea mici pentru o gară.
Nici n-o să întreb.
Toată lumea știe.
Uite-l. Buggrub.
Pleacă în cinci minute.
- Ar trebui… - Acum! Du-te acum!
Scutură-i și prăjește-i. Executați!
- Ce plan? - Împrăștiați-vă!
Doamnelor și domnilor,
BergenLiner SchnellerZug pleacă acum.
- Merge spre Burggrub. - Am reușit.
Doamnelor și domnilor,
BergenLiner SchnellerZug pleacă acum.
Întăriri.
Trebuia să plantăm mai multe fructe.
Au trecut pe lângă Curtain, de parcă nici nu se cunoșteau.
Nu lucrează împreună?
- Sunt o a treia parte. - Soldați ai norocului.
Pentru cine?
- Ce mai e? - Echipa de polo e la bord.
Putem începe prin a nu le spune așa.
Rușine pentru acest sport.
Au intrat în camera noastră să ne răpească.
Cum i-au răpit pe domnul Benedict și pe Numărul Doi.
Iar acum suntem într-un tren în mișcare și n-avem unde fugi.
- E o ladă de ucis clasică. - N-aș zice chiar nicăieri.
Scoatem niște șuruburi și putem sări de aici.
Câteva coaste rupte, poate un umăr dislocat,
- …dar am supraviețui. - Nimeni nu sare dintr-un tren în mișcare.
Ce așteaptă?
Probabil pe la adăpostul nopții, când toată lumea doarme.
Eu zic să atacăm.
- Ce-i cu tine? - Nu se vor aștepta la asta.
Băieți, ne descurcăm fără probleme.
La noapte, fiecare va sta treaz în schimburi.
Dacă fac vreo mișcare, află tot trenul.
Cât e ceasul?
E 04:37.
E rândul tău.
- Bine. Da. - N-ai dormit. De ce?
Nu e o perioadă relaxantă.
Sunt revigorat.
În concluzie, poți face asta?
- Da. - Poți?
- Da. - Nu te-ai pregătit.
Acum dorm.
Constance? Constance!
Constance!
Ce se întâmplă?
Constance a dispărut.
Subtitrarea: Dumitrescu Laurentiu